RODlNNÁ lNTRlKA
Někdo tu je.
Ne blízko.
Ne, že by chtěl.
Něco mě drží.
O co jde, Henry?
Moc si člověk pamatuje, bolí to.
Až moc zármutku.
Ať je s vámi, kdo chce,
řekněte mu, ať mluví, Henry.
Řekněte, ať jde blíž.
Myslím, že vím, kdo to je, madam Blanche.
Asi vím, co ji trápí.
Opravdu je to ona? Promiňte, slečno Rainbirdová.
Nechci po vás, abyste dělala Henryho práci za něj.
Tak do toho, miláčku. Proto tady dneska večer jsme.
Pomoct přítelkyni od jejího soužení.
Má právo, aby večer složila unavenou hlavu na polštář
a spala klidně jako andělíček.
Jak jste se dozvěděla, že špatně spím?
Od koho to víte?
Takově noci už nemůže dlouho prožívat.
Ale já jsem neřekla živáčkovi, jakě mám noční můry. Jak jste mohla...
A co je to za osobu, co s vámi dneska přišla,
ale netroufne si přijít blíž?
Je to ona.
Je to moje sestra Harriet. Musí to být ona.
Nechala si odstup,
Julie Rainbirdová, protože ona zatím ještě necítí vaši lásku a laskavost.
Jste obklopena sobectvím.
Vzala jsem si všechno, co bylo její.
Noc za nocí přichází do mých snů.
Naříká, stěžuje si, snaží se vnutit mi pocit viny.
Nepotřebuji, aby mi ona vykládala, co je dobře a co ne.
Řekněte jí, že vím, co se musí udělat.
Na to už čekám rok.
Ale jsem to já, Julie Rainbirdová, kdo udělal to rozhodnutí.
Nepotřebuju, aby mě popoháněla.
Je mi z nich nanic, s těmi jejich ohavnými slovy v mých ohavných snech.
Řekněte jí, ať toho nechá, ať jde pryč a nechá mě na pokoji.
Ne, ne. Nenechte ji odejít.
- Ona nesmí jít pryč. - Harriet?
Harriet, zůstaň s námi, Harriet.
Teď vám chce sestra něco říct z hloubi své duše.
Co zlého se stalo? Co je?
Teď říká: "Tak dlouho jsem čekala, až o tobě něco uslyším, Julie."
"Jsem bez tebe tak nešťastná."
To jsi ty, Harriet.
Je mi to strašně líto.
Nikdy jsem po tobě neměla chtít, abys to udělala.
Všechno už je to za námi.
Ale já udělám, co můžu, abych to napravila.
Pokud je ještě naživu,
tvého syna najdu.
Vezmu ho do náruče a budu ho líbat,
jako bych byla tebou, moje ubohá Harrietko.
A udělám z něj jednoho z nás.
A dám mu všechno. Úplně všecičko.
Strašně daleko.
Tak daleko, daleko.
Ale já ji potřebuju. Musí mi pomoct.
Já sama to nemůžu udělat.
Chápej, potřebuju její paměť.
Už je to víc jak 40 let
a já nevím, kde to dítě odložili nebo kdo ho dostal.
Já nemám tušení, kde teď může být, ani kdo to je.
Opravdová míra lásky Julie Rainbirdové je v tom, co udělá teď,
ovšem když jí pomůžeme, vy a já,
a taky ta drahá duše, co už odešla,
kterou odnesl proud času tak daleko.
My tomu rozumíme. Že, slečno Rainbirdová?
Ano. Ano, rozumím. A udělám cokoli. Opravdu úplně všechno.
A nakonec přijde štěstí.
A z těch slz minulosti bude poušť srdce jeden květ.
Nashledanou, Julie Rainbirdová. Nashledanou, Blanche.
Nashledanou.
Paní Blanche. Není vám dobře?
To bylo...
Co se tady proboha dělo?
Mám pocit, že jsem dočista převálcovaná.
Nevzpomínáte si, co se stalo?
Podrobnosti ne, jenom podstatu, jestli mi rozumíte.
Tak co kdybyste mi řekla tu podstatu.
No, já tedy nevím...
Mohla bych vás poprosit o doušek něčeho? Jen...
Samozřejmě. Co byste chtěla?
Cokoli, ale velkého panáka...
- Kapka té sherry by mohla být ono. - Ano, ovšem.
Díky.
Tak, a teď, prosím vás, co si pamatujete z té seance.
- Jen tak v kostce? - Prosím.
No tak tedy...
Je to tak 40 let, co jste zařídila,
aby děťátko vaší sestry Harriety zmizelo beze stopy.
A teď vám těžké sny a špatné svědomí říkají,
že musíte najít toho člověka, vzít ho do rodiny
a odkázat mu všechen majetek.
- Výborně. - Děkuji vám.
A proč jsem vlastně přinutila sestru, aby dala to dítě pryč?
Nejspíš to dítě bylo, no... bylo nemanželské, slečno Rainbirdová.
Nemyslete si, že jsem puritán, madam Blanche.
Ale před 40 lety nebyla svobodná matka
něco tak běžného jako dneska.
A v rodině, jako je naše,
se musel skandál ututlat za každou cenu.
Chápu.
Pořád jsem dost staromódní a chtěla bych ušetřit jméno Rainbird,
a tak bych radši hledala dědice zcela soukromně a důvěrně,
než abych se obracela na detektivy a inzerovala v novinách.
Velmi moudré rozhodnutí, slečno Rainbirdová.
A teď se dostáváme k důvodu, proč jsem pro vás poslala.
Je mi 78 let.
Ráda bych šla do hrobu s klidným svědomím.
Tím spíš, že můj jediný dědic je podle všeho Bůhví kde
a já mohu za to, že je zbaven jměna Rainbird.
Že mi pomůžete svými silami?
Pokud opravdu věříte, že můžu, tak mám prostě povinnost to zkusit.
Ne, jsem moc stará na pokusy.
Zbývá mi už čas jen na výsledky.
Najděte ho pro mne, madam Blanche. Použijte svého ducha, "Henryho".
Pronikněte k mě sestře.
Najděte jejího syna, ať je kdokoli, ať je kdekoli,
a já vám zaplatím 10 000 dolarů.
Jenom když si to opravdu přejete, slečno Rainbirdová.
Ale nepovažujme to za odměnu pro mne.
Je spousta věcí, na nichž mi záleží,
a ty potřebují všechnu dobročinnost, jaké je svět schopen.
Nemáte potuchy, jak je to osvěžující pro ženu s mým jměním,
najít někoho, kdo tak málo potřebuje peníze.
Díky.
Takže to by tedy bylo ujednáno.
Už je můj čas ke spaní. Musím se rozloučit s vaší roztomilou společností.
Byl to pro mne naprosto pozoruhodný večer.
Teď je na vás, aby také něco přinesl.
Možná se budu opakovat, ale doufám, že nezapomenete,
že se nikdo, absolutně nikdo nesmí dozvědět o našem pátrání.
Jméno Rainbird musíme ochránit.
Už jsem si zamkla ústa.
S touhle poznámkou tedy nashledanou a děkuji, že jste přišla.
Tak co, jak to šlo?
Hrát Henryho, to je mor na moje hlasivky.
- Mor. - No, no. Já vím.
- Tak jak to probíhalo? - Už je na háčku, jenom ji vytáhnout.
Další z tvých sardinek za 25 dolarů?
Kdepak. Tohle je velká ryba, Georgi. Velká, obrovská velryba.
Dobře, pokračuj. Přidej.
Dívej se na cestu. A nehoň mne.
OK, Blaničko. Zahajuješ cestu k vrcholu.
Bylo to jednoduché jako abeceda.
Henry přišel a zašeptal mi, "Ta žena má problémy se spánkem".
Od toho okamžiku běželo všechno přirozeně, logicky.
Takže jsem to zase jednou zvládl, co ty na to, pusino?
Ne. O čem vlastně mluvíš?
Co tím myslíš, o čem já mluvím?
Po čertech dobře víš, o čem mluvím.
Všechny ty informace mám od místního drogisty,
co mu šla na nervy s těmi svými prášky na spaní.
To by ovšem pro mne bývalo bylo náramně užitečné.
Proč jsi mi to neřekl?
Cože? To jsem přece říkal. Víš až moc dobře, že jsem to říkal.
Ne. Vždycky myslíš, že mi něco řekneš, ale neuděláš to.
A já budu muset s Henrym projít nebem i peklem, až na onen svět.
Henry, to je moje eso. To jsem byl já.
To jsem vždycky já.
Bez mého pátrání bys byla asi takové médium jako suchý salám.
To je škaredě, fuj, fuj.
Už mám po krk těch argumentů s křišťálovou koulí.
Vynech z toho, prosím, svoje křišťálově koule.
Vynechejme z toho Henryho a nech si ty žvásty pro zákazníky.
- Žárlíš na něj, že jo? - Ale prosím tě, Blanche.
Tvoje žárlivost se mi líbí. Ale tvé řízení nestojí za nic.
Hele, já jsem náhodou herec, ne taxikář.
Umím taxikáře hrát, ale jako taxikář zrovna neřídím.
Dokud nebudu inkasovat od Rainbirdové,
budeš prostě muset hrát taxikáře.
Žádný z nás by asi nechtěl umřít hladem.
A jak budeme inkasovat? Kolik toho míní ta velryba?
No a taky ještě budeš muset hrát soukromého detektiva.
Ježíši Kriste. Už žádně soukromě detektivy.
Ježíši Kriste, ano.
Tak hele, Georgi, žádný rouhání.
Chtěl bys takhle proklít deset táců?
Teda počkej minutku, Blanche. Řekla jsi deset papírů?
Deset tisíc?
- Dolarů? - Dolarů, Georgi.
Představ si, co bychom si počali s deseti tácy?
Snad bychom se mohli i vzít.
Proč musíš bejt pořád svíčková bába?
No to mi ale lichotíš.
- A co máme za ty prachy udělat? - To ti řeknu v posteli, až potom.
No tak, Blanche. Aspoň mi napověz.
Jenom malou předehru.
Tak jo. Najít jednoho mužskýho. To je všechno.
To už jsme zvládli horší věci. Jak se jmenuje?
Nikdo neví.
- Jo, a co je to zač? - To je ten problěm. Nikdo neví.
- Kde je? - Nikdo neví.
Proboha svatýho. Fakt to nikdo neví?
Nikdo nezná jeho jméno, kde je nebo kdo to je?
Georgi, nekřič.
Je tady možnost, že by ho jedna osoba byla mohla znát.
- No a kdo to je? - Julia Rainbirdová se o něm nezmínila.
Její kámoška lda Cookson naštěstí ano.
- A kdo to tedy je? - Řidič rodiny Rainbird.
Teď povídáš. Teď se vyjasňuje.
Problém je v tom...
No, umřel před 25 lety.
Proboha živýho, Blanche...
Ne, nezačínej, nebo na naší vodní postýlce nebude večer žádná zábava.
Jako herec bys měl vědět, že podráždění ruinuje výkon.
Ty se teda nemusíš starat, jaký já podám výkon.
A aby bylo jasný, zrovna tenhle večer
zažiješ ovace vestoje.
Je tady. Ne, není to muž, je to žena.
Tak jo. Pojďte za mnou.
Dokud máte Viktora Konstantina, nesáhneme na vás,
takže byste mohla dát tuhle věc pryč.
Vy si říkáte "Obchodník", tak jsme si mysleli, že jste muž.
Myslím, že potřebujeme ujištění, že je unesený ještě naživu.
Z helikoptěry byla demontována všechna rádia podle vašich instrukcí.
"Pan Konstantin nebude při vyzvednutí při vědomí, ale jinak bude v pořádku."
"Jen ho nechte vyspat se z prášku."
Tak jo, seržante, zapněte světla.
- Nehrajte si na hrdinu. - Ano.
Takže svou roli jsme zahráli.
Kam poletíme?
Ani jedna zatracená chyba.
Jak daleko poletíme?
Máte štěstí, že máte stále ještě toho uneseného.
Nic bych si nepřál víc, než vás odtud vystrčit.
Vy jste si určitě tento výlet zmapovala.
Sázím se, že to ani není nabité.
Golfově hřiště, že?
Brilantní. Naprosto dokonalé.
Už nemůžu na nohy. Ty děsný vysoký podpatky.
Mně se náhodou vysoké ženy líbí.
Každému se líbí velké ženy.
Vlastně každý hledá vysokou ženskou.
Nechci si jen stěžovat... Co jsi poslední dobou dělala?
Nic moc. Brala výkupné.
Neviděla jsi někoho, koho známe?
Dva chlapy, vypadali jako policajti, třetí, který je určitě u FBl.
- Stýkáš se s nejlepšími lidmi. - Lepší než fachčit doma.
- Řekla jsi jim něco? - Ani hlásku.
Tak vidíš, zlato.
Už jsem řekl, že umíš držet jazyk za zuby, když se budeš snažit.
Ale, kohopak tu máme.
Neviděl tu někdo před chvílí takovou vysokou blondýnu?
No, je pryč. Kdo ji potřebuje?
Já. Alespoň ještě jednou.
Dám to zpátky, drahoušku.
Pan Konstantin nám nechal nějaké vínko.
Nemyslím, že je na tyhle dováženě věci.
To bylo asi to telecí na parmezánu. Rozvařila jsem to.
Rád stoluje v pokoji s vyhlídkou.
Tihle pracháči jsou vybíraví.
Nezapomeň to vyprázdnit.
Nemyslíš si, že takové vyprazdňování je pod úrovní sběratele šperků?
- Mzda hříchu, Arthure. - Udělám to zítra.
Nikdy neodkládej na zítřek, co můžeš vyprázdnit dneska večer.
Ty potvoro.
Arthure, jaké je to v Amsterdamu?
Spousta kanálů. Spousta starých chytráků
s ostrýma očkama, sedí na fleku a brousí velké kameny na malé.
Však uvidíš.
Ale co to na mne přišlo. Úplně se motám.
Já jsem ti říkal, že to má háček, no ne?
Nejdřív je ti z toho bledě.
A když se ti uleví, dostaneš náramnou chuť se milovat.
Miláčku.
Bylo to až příliš snadně, mám z toho hrůzu.
Brilantní plánování.
Nemůžou se chytit ani jedné nitky.
A co ten ketamin, kterým jsme ho nacpali?
Když doktorovi nechyběl před půl rokem, když mi trhal zub,
nebude se po něm shánět teď.
Tady přece nezůstaneme. Pojďme spát.
- Unavený? - Úplně mátožný.
Jak jsem se od tebe vůbec nechala do toho zatáhnout?
Zabouchla jsem se do tebe, potřebovala stabilitu.
No, řekl bych, že neumíš odhadnout charakter.
- Kam jsi dal ten briliant? - Tam, kde ho každý uvidí.
- To snad ne. - Ale jo.
- Řekneš mi tedy, kam? - Leda, že bys mě vzala na mučidla.
To hodlám. Za pár minut.
Ve vší úctě k FBl a k úřadu inspektorů
nemám čas na nějaký hrátky.
A abychom nezapomněli, odtud jsem odešel z donucení.
Musím dohánět práci.
Kolikrát ještě budeme tu zatracenou věc probírat?
Dokud se nám nepodaří něco vyřešit.
Takhle si těžko poradíte s únosem.
Pane Konstantine, vy nejste první oběť. Už tu byli jiní.
Dobrá, ale ode mne se nedozvíte nic.
- To nikdy nevíte. - Já to vím.
Dobrá. Floyde.
Tak tedy. Podzemní garáž.
- Plno vozů. - A co ty zvuky?
- Lidi za mnou. - Muž nebo žena?
- Nevím. - Muž nebo žena?
- Muž. - Pak co?
Něco mne bodlo do ramene. Chtěl jsem se otočit.
A probudil jsem se v tom pokoji.
Dobře, a co jste slyšel? Vevnitř nebo venku?
Místnost byla zvukově izolována.
Neslyšel jsem tam nikdy nic kromě neosobního hlasu reproduktoru.
- Popište to. - To jsem už udělal.
Znova.
Byl to hlas muže, bez přízvuku. Elektronicky upraven. Nerozeznatelně.
- Kolik jich tam bylo? - Dva. Muž a žena.
Proč si to myslíte?
Protože zhora se prodíralo slabé světlo.
Ale ne dost, abych je mohl rozeznat.
- A kdo vařil? - Ona.
A proč?
Protože muž by si nedal tu práci, aby posypal filet z platýze petrželkou.
- A jak je stará? - Ale, prosím vás.
- Jak je stará? - Dvacet pět.
- Proč? - Proč?
Pokud je člověk v mém věku unesen ženou,
tak chce, aby jí bylo 25, takže proto.
- Popište svůj návrat. - Takže návrat.
Neosobní hlas mi říká, abych se posadil zády ke dveřím.
Světlo zhasne, dveře se otevřou, oba vcházejí.
Cítím bodnutí v levě paži.
A pak se probudím v posteli
a sedíte u ní vy a vymejšlíte si otázky.
Děkuju vám. Jste skvělý.
- To si myslíte vy. - Dobře a teď všechno znova od začátku.
Do prdele!
Ale Henry, vy se tak zářivě usmíváte.
Usmívám se štěstím.
To je vaším prostřednictvím, Blanche, od vaší přítelkyně ldy Cooksonové.
Jsem její průvodce, Henry. Přátelství existuje, jen když nelze popřít.
Řekněte ldě Cooksonové, že jsme vděčni za ten vřelý klid v jejím srdci.
Bude ještě vřelejší, jak poroste její důvěra
a bude se vám svěřovat a nebude mít před vámi žádná tajemství,
ať již svá vlastní nebo tajemství blízkých přátel.
Slyšela jste to, paní Cooksonová?
Ano, madam Blanche.
Henry, potřebuju, abys teď pro nás vyhledal Waltera.
Propátrej vše až k dvojitým břehům laskavosti,
dokud se moje přítelkyně lda Cooksonová nespojí v rozhovoru
se svým drahým zesnulým manželem.
Pokusím se, Blanche.
Ale nejdřív se musí trochu rozplynout mlha a musí se zvednout závoj,
aby vpustil světlo, jež nám ukáže cestu.
Jsem připravena, Henry.
Připravena. Jsem hotova sledovat vás, kamkoli budete chtít.
Kam? Kam to se mnou jdete, Henry?
Ano, ano, ano. Dobře.
Vidím, jak mi vaše ruka kyne.
No ne, Henry, jaká krásná zahrada.
Moje, moje.
Je tohle... stojí tam socha?
Mohl by tohle být Walter, ten co stojí vedle fontány?
- Jak mi tohle můžeš dělat? - Potřebuju klíčky od auta. Spěchám.
Uvědomuješ si, jak můžeš ublížit mě psychice?
- Dej mi klíče. Prostě je potřebuju. - Ano, Henry. A na co?
Objevil jsem dceru toho šoféra.
- Nepojedu tam jako taxikář. - A co si počnu bez auta?
- Vezmi si taxík. Dej mi klíče. - Stromy se ohýbají ve větru.
A větve se lámou.
Ale není tam nikdo. Tady.
Vidím, jak dopadají stíny. Začíná být chladno.
Šeří se. Nashledanou, Henry.
Našla jste Waltera?
- Kde? - V kuchyni.
Ano.
Měla byste pro mne pár minutek, paní Hannaganová?
No ovšem. My se známe?
Nikoli. Jsem Frank McBride, advokát z Ferguson, Ferguson & McBride,
a rád bych věděl, zda by vám nevadilo,
kdybyste mně řekla pár věcí o své minulosti.
Moje minulost? Ta je nezajímavá jako voda z nádobí.
Pro všechno na světě, k čemu by vám to mohlo být?
No, dejme tomu, že by informace, o kterou mám zájem,
mohla mít cenu pěkně hromady peněz.
Ale? A pro koho?
K tomu příjemnému těmatu se dostaneme za minutku, pokud dovolíte.
- OK. - Skvěle.
Proč nezačít na začátku?
- Vaši rodiče. - Oba jsou po smrti. Pánbůh s nimi.
- Váš tatínek byl šofér, že? - Jak jste se to dozvěděl?
Byl šofér v rodině Rainbirdů.
Zase správně. Teda vy jste ďábelský detektiv, pane McBride.
To tedy nevím, milá paní.
Vzpomněla byste si z té doby na někoho,
kdo byl blízkým přítelem vašeho otce?
Byl tam jeden člověk. Je to dávno, chodila jsem do školy.
To byl takovej strejc, se kterým můj táta chodil ve vesnici na pivo.
Byl to Harry Shoebridge a prodával se svou ženou Sadie drůbež.
Shoebridge.
Jo, ale obchod jim nikdy nešel, ani za dobrých časů.
A ona mívala potraty, jako mívají jiný ženský narozeniny.
No a tak to přestali zkoušet, odstěhovali se
do Barlow Creek a podle všeho adoptovali dítě.
- Chlapce? - Jo. Kojence.
Ale popravdě si nejsem docela jista.
Je to všechno takové nejasné a...
Nějak to asi souvisí...
Vzpomínám si na tu noc, kdy táta jel k Shoebridgům sám
a pak se s matkou děsně pohádali, protože se vrátil ve čtyři ráno
a nechtěl jí říct, co vlastně dělal a vůbec.
A když teda otec umřel, Pánbůh dej klid jeho duši,
matka nemohla Shoebridgům přijít na jméno,
protože se ani neukázali na pohřbu.
- Pak zjistila proč. - A proč?
Rok předtím byli na svěm vlastním pohřbu.
Zemřeli?
Jejich dům shořel a oni v něm.
- A co ten syn? - Paní Hannaganová.
Čekají zákazníci.
- Hned tam budu. - Hned přijde, madam.
Podívejte, pane McBride, vzhledem k tomu, že tohle má nějakou cenu...
Paní Hannaganová.
Moment. Ten syn Shoebridgeových. Kde bych ho měl hledat?
No, zkuste hřbitov Barlow Creek.
- Co tím myslíte, hřbitov? - Nevím to určitě, ale nejspíš je mrtev.
Promiň.
Slepá ulička, Blanche.
Mrtvý a pohřbený.
- Hrobník. Co pro vás můžu udělat? - Jsem přítel rodiny.
Nikdo nezůstal. To byla tenkrát mizérie.
Myslíte ten požár?
Nikdy jsem neměl rád tyhle hromadný pohřby. Moc práce, všechno najednou.
Umřeli spolu,
ale nejsou pohřbeni spolu v jedně jámě. Proč?
To nevím.
Tady. Podívejte.
Zemřeli v roce 1950.
Zemřel v roce 1950.
Všichni zemřeli ve stejný den.
Starý kámen. Tenhle kámen je prakticky nový.
- Vy jste chytrý chlapík. - Proč? Zavadil jsem o něco?
No, rád jsem vás poznal.
Radši půjdu zase dělat. Zítra mě tu čeká zakázka.
ZEMŘEL
Sakra, ztlum to, Marcelo.
Nic neslyším.
Jak můžete čekat, že si budu pamatovat něco tak dávného?
Takovou informaci budu muset hledat ve starých záznamech.
Tedy, pane Wheelere, já nerad naléhám...
Víte co, pane McBride?
Vy právníci jste všichni stejní.
Potíže, potíže, potíže.
Tak pojďte, nemám na to celý den.
Ve kterém roce rodina zemřela?
1950.
Který měsíc?
S tím vám nepomůžu.
- Shoebridge. - Mohu si sednout?
No ovšem. Shoebridge.
Tady to je. "Shoebridge: Harry a Sadie."
"Velký mramor. Model 28."
"Zaplaceno. Potvrzenka číslo 93."
"První kostel Svatých, Barlow Creek."
A co ten syn?
- Edward Shoebridge. To je jejich syn. - Edward?
- Nula. Nic. - Co to znamená, nic?
Něco tu přece musí být. Třeba pozdějšího data.
Počkejte. Eddie Shoebridge. Jeho náhrobek?
To bylo později. Myslím v roce ´65.
Ovšem, vzpomínám si na toho výrostka. Nebyl v okolí moc oblíben.
Někteří říkají, že ten požár založil sám, aby se zbavil rodiny,
a pak zmizel, aby to vypadalo, jako že uhořel.
- Jeho tělo se nenašlo. - Takže v tom hrobě není tělo?
Jak si vzpomínám, proto farář za Eddieho nesloužil žádnou mši.
Copak nebyl úmrtní list?
O tom bych nevěděl. A ani to nemusím vědět.
Já jsem jenom podnikatel, pane McBride.
Tady to je. "Edward Shoebridge. Žula speciál."
"Objednáno 12. listopadu."
"Zaplaceno 18. listopadu 1965."
"395 dolarů."
Ale tohle je divné. Zaplaceno v hotovosti. Tak to většinou nedělají.
- A kdo to byl? - To nevím, pane McBride.
On si nejspíš nepřál uvést jméno.
Koho tím myslíte? "On".
- Právě jste řekl on. - Řekl jsem to, že?
Opravdu jako bych si tak trochu vzpomínal, že to byl muž.
Jo. Mladší člověk.
Trochu naplešatělý. Tak nějak ke třicítce.
A viděl jste ho znovu, když jste usazoval ten náhrobní kámen?
My jsme to nedělali. Přijel a odebral si ho sám.
Jo, už si to vybavuju. Měl takový ten přívěs.
- Víte, jak je používají v servisu? - Jasný.
MATRlKA NAROZENÍ A ÚMRTÍ
Ne, úmrtní list Edwarda Shoebridge tu nemáme,
jenom Harry J Shoebridge a Sadie L Shoebridge.
A to je všechno?
No, pak je tady tohle.
Je to žádost o vydání úmrtního listu
pro jakéhosi Edwarda Shoebridge, ze 4. listopadu 1965.
"Jelikož žadatel nepředložil žádný důkaz o smrti
strany, jejíž tělo nebylo nikdy nalezeno,
a nemohl předložit žádnou lěkařskou zprávu o úmrtí,
žádost byla zamítnuta."
"Žadatel byl informován, že si může zažádat o soudní řízení, ale odmítl."
A je tu uvedeno, kdo byl žadatel?
Ano. "Žádost podal Joseph P Maloney,
426 Main Street, Barlow Creek."
- Děkuji vám. - Prosím.
- Plnou? - Ano, prosím.
- Mám se mrknout pod kapotu? - Buďte tak laskav.
- Prosím, pozor na ty sirky. - Dobře.
Promiňte.
- Tohle je váš podnik? - Jo.
Pak musíte být "J Maloney."
Řekněte mi, je to "J" jako John nebo Jim?
- Joe. - Aha.
Všechno je OK.
Představte si, skoro jste nepotřeboval dotankovat.
Olej taky nepotřebujete. Takže vy jste nepřijel kvůli vozu, co?
- Můžete mi umýt přední sklo, prosím? - Bez problému.
Náhodou neznáte někoho, kdo se jmenuje Edward Shoebridge?
Někde tady poblíž bydlel.
To jméno mi nic neříká.
Co jste potřeboval s tím... Shoebridgem?
No, taková právnická věc.
- Vy jste právník? - Jo.
Jmenuji se McBride. Frank McBride.
To je poprvě, co mluvím s právníkem a nic mě to nestojí.
Naopak, vy byste si mohl vydělat povídáním se mnou.
Jo?
Jsem ochoten zaplatit docela rozumnou sumu na dlaň
hned teď za každou informaci, co by mě mohla přivést k Eddiemu Shoebridgovi.
Jak to tak znám, právníci jsou špatné zprávy.
Ale ne tentokrát. Tentokrát je to dobrá zpráva.
Já si myslím, že Eddie Shoebridge bude nadšen, když se mnou promluví.
A co mu tedy jako řeknete?
No, klient mne požádal, abych to uchoval jako důvěrné.
Kdopak vás najal, abyste ho našel?
- l to je důvěrná informace. - Rád bych vám pomohl, pane.
Obchody tady kolem nejsou nic moc.
- Myslím si, že mi můžete pomoct. - Opravdu?
Lidi v okolí mi vykládali, že Eddie Shoebridge je mrtev.
Pokud je mrtev, tak tedy neuslyší všechny ty dobré zprávy, co máte.
Já si myslím, že je naživu.
To auto moc neudržujete v čistotě.
Nechtěl byste mi říct, proč jste dal náhrobní kámen na prázdný hrob?
Jaký náhrobní kámen?
Ten, za který jste v roce 1965 zaplatil 395 dolarů.
Dlužíte mi 2.47 dolarů.
Dva týdny předtím jste šel na radnici
a chtěl nechat vystavit úmrtní list pro Edwarda Shoebridge,
a oni vám nevyhověli.
- Chcete mi dát kreditní kartu? - Ne.
Kreditní karty jsou nemoderní.
Dávám přednost hotovosti jako vy.
Toto je můj nejoblíbenější kousek.
Není to výtečné?
Pro mě trochu drahé.
Čím vám mohu posloužit, pane?
Promiňte prosím, hned budu nazpátek. Paní Clayová.
Postarejte se o paní Cunninghamovou.
Samozřejmě, pane Adamsone.
Tak se mi to docela začíná líbit.
Ahoj, Eddie. Ty starej vole.
Dávám přednost Arthurovi Adamsonovi. Ale co tu u čerta pohledáváš?
Musel jsem tě vidět. Vypadá to, že to docela hoří.
Nemohl jsi mi zavolat?
Jsou věci, který neříkáš do telefonu.
Něco na pití?
Tak, Josefe. Co to bude dneska?
Nový mražák pro tvou paničku?
Maminka zase potřebuje operaci? Dlužníci hrozí, že tě zabijou?
Co? Děláš ze mě nějakýho pobudu.
Ne, že bych nebyl vděčný za tvoje laskavosti.
- Měl jsem někdy na vybranou? - OK, OK. Tak ti to řeknu.
- Zaprvé se tě musím na něco zeptat. - Tak ven s tím.
Takže ti říkám. Teď žádný blbiny, Eddie.
Proč by měl někdo najednou začít čenichat kolem tvýho života?
Nenapadá mě vůbec žádnej důvod. Proč?
Protože dnes se u pumpy objevil jakýsi člověk
a snažil se zjistit, kde je Eddie Shoebridge.
Tvrdil, že je právník a má dobré zprávy.
Nehodlal mi říct jaké nebo pro koho dělá.
Říká si McBride. Co jsem ho uviděl, byl mi podezřelej.
- Policie? - Ani nápad. Je to čistý amatér.
Ověřil jsem si jeho poznávací značku.
Dokonce ani nejezdí vlastním autem.
"Blanche Tyler, 17 Castle Heights Road."
- Jak vypadal? - Je vysoký, štíhlý, kolem 35.
V zubech pořád lulku a má spoustu vychytralých otázek.
- Co jsi mu řekl? - Nic. Vůbec nic.
Nemusel jsem. Věděl všechno. O náhrobním kamenu, cos mě přinutil dát,
i jak jsem se tě snažil oficiálně prohlásit za mrtvého.
Ten vůl říká, že jsi podle něj pořád ještě naživu.
Pátrá po tobě, Eddie.
A každý blbec, který hledá tebe, hledá taky mě.
No, ať chystá, co chce, mě nenajde.
Bereš si to moc, Josefe.
Jo, já že si to moc beru. Tys jenom naplánoval požár
a zamkl jsi starouše a starou paní v ložnici.
- Já nalil benzin. Já zapálil hadry. - A já ti děkuju.
To byl nejšťastnější den celého mého slavného dětství.
Když to teda chceš rozmáznout, tak pro mě za mě.
- Toho chlápka najdeme. - A pak co?
Tohle.
- Ty se nikdy nezměníš, že ne? - Hele, nemáš proč si stěžovat.
Když jsi mě potřeboval, byl jsem k mání.
Koukej, dej tu věc pryč.
Poslouchej. Ty se musíš vrátit do Barlow Creek.
Nic nedělat, nic neříkat.
Já se na to mrknu podle svýho, naprosto tiše.
A pokud tě budu potřebovat, dám ti vědět.
OK?
Ty jsi šěf, Arthure.
Není to dojemné, jak
jedna dokonalá vražda udržela naše přátelství pohromadě celou tu dobu?
Je to k neuvěření.
Nerada vás ruším.
Chtěli by vás vidět dva pánové, jsou od policie.
Řekněte jim, že hned přijdu.
- Ježíši Kriste, Eddie. - Počkej tady.
Arthur Adamson. Co pro vás mohu udělat?
Neradi vás rušíme, pane Adamsone.
Andy Bush, inspektorát, a tohle je poručík Peterson.
Těší mne.
Jistě jste četl nebo slyšel o únosu pana Konstantina.
Musím se k něčemu přiznat.
Když jsem slyšel o velikosti kamene, sbíhaly se mi sliny.
Míněno profesionálně, samozřejmě.
Ať nemáte pocit, že jste nějak diskriminován, my totiž
zjišťujeme stav věci u každého prodejce a obchodníka drahými kameny ve městě.
No, jsem polichocen.
Nevšiml jste si, náhodou, že by se něco vymykalo z normálu?
Nějaký neobvyklý pohyb kamenů na trzích, právě v posledních dnech?
- Absolutně ne. - Aha.
Vy předpokládáte, že tento kámen byl rozřezán na menší?
- Přesně tak, pane. - To by přece dávalo smysl.
Taky si to myslíme.
Kdybych si mohl dovolit učinit návrh,
měli byste jít na vetešnické starožitné a klenotnické trhy.
Oni kupují od kohokoli,
kdežto my klenotníci kupujeme pouze na velkoobchodních burzách.
To už bylo učiněno, pane Adamsone.
Už jsme pana Adamsona připravili o spoustu času.
Lituju, že jsem vám lépe neposloužil.
Ale pokud bych uslyšel o nějakých neobvyklých transakcích na trhu,
určitě vás budu kontaktovat.
- To bychom ocenili. Jsme vám zavázáni. - Opatrujte se.
- Nashledanou pane. - Přeji dobrý den. A hodně zdaru.
Paní Clayová, zavřete, kdy budete chtít. Mám něco na práci.
Já pak půjdu zadním vchodem.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Vaše přítelkyně, Blanche Tylerová, je spiritistka.
Spiritistka?
Aspoň tak to má na ceduli. A nikdo není doma.
Duch není nikdy doma. Nastup si.
- Co bychom podle tebe měli dělat? - Počkáme.
Pořád ještě nevíme, co je to za člověka.
Musíš?
To musí být ona.
To musí bejt ten chlap s fajfkou, co přišel za Maloneym. Taxikář.
Lumleyi, co je? Kam to jdeš?
Jdu domů, do vlastní postele, vyspat se.
Ne, to teda nejdeš.
Blanche, je tohle všechno na co stále myslíš?
- Schováváš si to na deštivý den? - Nikdy nevíš, kdy to budeš potřebovat.
Nejsi zrovna vlídný, Lumleyi.
Blanche, jsem moc utahanej, než aby to stálo. Byl bych ti k ničemu.
Ty jsi mi vždycky k ničemu.
Ty vždycky zvadneš, když tě nejvíc potřebuju.
...hm, hromada peněz. Tomu říkáš k ničemu?
Vždyť víš, o čem mluvím. Pojď dovnitř.
Ne dneska večer, Josefino. Jsem vypnutej.
Jseš hajzl.
Jestli jsem hajzl, tak ty seš nevděčná děvka.
- A co zejtra? - A co jako má bejt?
Máš na práci důležitou věc. Měl bys bejt jistej, co do Eddieho...
Kolikrát mi to ještě budeš vykládat?
Kolikrát ti musím vyložit, že musím zejtra zapracovat v taxíku?
Takže to musí počkat do neděle.
Musíš mi dát stručný nástin. Jsem zmatená.
Taxikář žije na psí knížku
s médiem hladovým po sexu, Blanche Tylerovou.
Zřejmě jsou na stopě darebáka jménem Eddie Shoebridge.
Naštěstí nikoli na stopě tvého a mého oblíbeného únosce.
Jak si můžeš být tak jistý?
Slyšel jsi, jak říkal, že shrábne hromadu prachů.
Nemohla by to být ta odměna, která je na naše hlavy?
To sis našla želízko, Franci.
Jenom časem se ukáže, jestli k něčemu je.
Jedna věc je jistá. Nebudeme měnit plán hry. Ne teď.
Kup mi drink, Arthure.
Naleštěný vůz. Limuzina?
Proč jede tak rychle, Henry?
Co to je? Na sedadle vedle něj?
Slyším plačící dítě. Rychle, Henry, než zmizí.
Zeptej se... Ano, já vím.
Teď ho vidím.
Je v uniformě. Šofér.
Slova. Henry, já potřebuju slova.
Kdo? Ale co?
Šofér u Rainbirdů?
Nebesa. Starý Michael O´Keefe, náš šofér.
Kam ten Michael jede?
Henry, zeptej se ho, kam veze Harrietino dítě.
Další obrázky se objevují moc rychle. Sotva je rozeznám.
Henry, hřbitov, náhrobní kámen?
To se mi nelíbí, Henry.
Bota - most, shoe - bridge.
Tohle mi nedělej, Henry.
- Promluv s tím šoférem. - Propána, něco hoří.
Dům. Rychle, Henry. Dům je v plamenech.
Vezměte mne odsud. Na tohle se nechci dívat.
Nemůžu snést zvuk jejich strašného křiku.
Jděte nazpátek k tomu šoférovi. Ať je u nás Michael.
- Slečna Rainbirdová si na něj vzpomíná. - Ano, vzpomínám.
Madam Blanche, poslouchejte mne.
Slyšíte mne?
Teď jsem si na něco vzpomněla, mohlo by to být strašně důležité.
Počkejte minutku, Henry.
Než odejdete, slečna Rainbirdová si zaslouží ujištění o dítěti Harriety.
Dnes už je to muž a my bychom měli vědět, jestli je šťastný, Henry?
Je živ a zdráv a šťasten?
Pokud nemůžete, tak nemůžete.
Já vás samozřejmě nebudu nutit.
Ano. Ona to jistě pochopí.
Až do příště tedy nashledanou.
Nashledanou, lásko.
- Co se to stalo? - Vy si nepamatujete?
- Ani zblo. - Ale na tom teď nezáleží.
Poslouchejte, madam Blanche.
Váš Henry mi pomohl vybavit si něco, co jsem úplně zapomněla.
Když si náš ubohý starý šofér Mike uvědomil, že je na smrtelné posteli,
napsal mi, že je na světě jedna osoba,
která slíbila, že si vezme za úkol sledovat,
kde je Harrietin syn, dokud jen bude naživu.
Byl to farář, který křtil novorozeně.
A ještě je tu jedna věc.
Neříkej mi. Nech mě hádat. Pět set.
Ani penny. Ani stovka na výlohy.
Je to všechno nebo nic, George, dokud nedodám jeho jméno a adresu.
Ježíši, Blanche.
Ona mi ovšem dala báječný klíč.
- Tak už jsme zase tam. - Ne, ty tam zase půjdeš.
K člověku, co by ti mohl říct, jestli je mrtev nebo žije.
- A kdo to je? - Biskup Wood u svatého Anselma.
- Kristus Pán, Blanche. - Ale ne, Georgi, ne on.
Biskup Wood v katedrále svatého Anselma.
Působil kdysi jako farář a pokřtil Shoebridgovic dítě.
Prosím vás...
Promiňte.
Nevíte, jak bych si mohl ujednat setkání s biskupem Woodem?
Pokud se s ním chcete setkat dnes,
musíte to ujednat přes kaplana.
Který z nich je kaplan?
Až bude po bohoslužbě, ukážu vám, kam máte jít.
Ale no tak.
- Co se to děje s biskupem? - Myslíte, že je nemocen?
Víš, že se hýbá? Jseš si jist, žes mu dal dost?
Obvyklou dávku. Vypadá tak neškodně.
Když jsem jako malý kluk žil v tě vesnici,
vždycky se ke mně choval, jako bych byl zloduch.
- A podívej se na mne teď. - Cítím se o léta mladší.
Ale ještě jedna věc jako ta dnešní, a dočista zešedivíme.
To byl neuvěřitelný job. Fakt si myslím, že stojí víc než milion.
Lituju, drahouši, ale já nepůjdu nazpátek,
abych přepsala výkupné, je to v modlitební knížce.
Zachovej se sportovně a nech to na milionu.
Byla jsi perfektní, Fran. Prostě nádherná.
- Byla jsem vyděšená. - Říkal jsem ti, že to bude v pořádku.
Lidi v kostele jsou takoví utlumení.
Nevyskakujou a nepobíhají. Na to jsou moc nábožensky zdvořilí.
Budeme si dál blahopřát, anebo si promluvíme o něm?
- O kom? - O kom?
O tom člověku s lulkou.
- Tak tys ho tam viděla. - Většího než v životní velikosti.
Většího než smrt, chceš říct. Není sporu, po kom jede.
A co plánuješ, že s ním uděláš,
kromě toho, že mně ani muk?
Já vůbec neplánuju, že budu něco kolem něj podnikat.
Joe Maloney baží po takovým jobu. Ať ho má.
Zavolám mu, jen co dopravíme hosta do jeho komnat.
Já měla pravdu o tom pitomým taxikáři.
Zase jednou jsem nerada, že mám pravdu.
Jak jen mohl tušit, že tam budeme,
když ty a já jsme jediní dva, co to vědí?
Já mám nápad. Trochu hloupý.
- Řekni to. - Věříš v ESP?
Mimosmyslově vnímání, ta psychická kouzla?
Co tím chceš říct? Madam - jak jen se jmenuje?
Blanche Tylerová.
Ježíši.
Ty i já víme, že jsou to žvásty, ale můžem si dovolit šlápnout vedle?
Bojím se, že oba naši milenci budou sdílet osudnou nehodu.
Panebože.
Bude Maloney ochoten tohle udělat?
Samozřejmě bude ochoten. S potěšením.
Bude přesvědčen, že chrání sebe a svýho starýho kámoše.
Ale já o tom nechci nic vědět. OK?
- Slib mi to, Arthure. - Ale no tak, zlato.
Zrovna tohle mě na tom všem nejvíc baví.
Že se pohybujeme jako jeden. Všechno spolu. Nic si netajíme.
Byla to hrubá nedbalost, ztratit ho. Byl všechno, co jsme měli.
Já ho neztratil. Byl unesen.
Proč by někdo unesl zrovna biskupa?
Kvůli výkupnému, chytrouši. Chtějí milion dolarů.
Přes to se nemůžu přenést. Vždyť já jsem tam zrovna byl.
Zapomeň na ten milion. Co těch našich 10 000?
Co teď, Lumleyi.
A co jenom řeknu slečně Rainbirdové?
Určitě se s Henrym kvůli tobě zase úplně vyčerpáme.
Co zase? Pro Kristovy rány, moje práce je řídit ten blbej taxík.
A právě od téhle minuty, to je přesně...
- Přesně co? Pokračuj. - Zvedni telefon.
Halo? Kdo?
Pan Maloney?
Barlow Creek? Pokračujte.
Halo!
Můžete mluvit trochu víc nahlas, pane Maloney?
Povídám, našel jsem vás podle poznávací značky toho právníka.
Pokud pořád ještě hledáte informaci o Eddie Shoebridgeovi,
třeba bych pro vás něco měl.
A co, že jste změnil názor, pane Maloney?
Neřekl jsem nic, protože jsem měl pocit, že mu do toho nic není,
ale přemýšlel jsem, jak by se ten chlebík hodil.
Za malý poplatek vás navedu na někoho,
kdo zná ženu Eddieho Shoebridge. Bude vás to stát tisícovku.
To snad ne, pane Maloney.
Já tady mám hned vedle svého právníka
a ten říká, že vám dá sto dolarů, pokud to k něčemu povede.
Udělejte z toho dvě.
Fajn. Dohodnuto. Kde se sejdeme?
Vy a ten právník - sejdeme se za dvě hodiny v Abe and Mabel´s.
- Abe and Mabel´s? - Je to kafe cestou k Mt Sherman.
Asi pět míl, když uhnete ze silnice číslo 22. Víte, kde to je?
A proč tak daleko? Nemůžeme se sejít někde blíž?
Ta osoba, za kterou vás chci vzít, je náhodou v té oblasti.
Chápu. Pane Maloney, chcete říct, že Edward Shoebridge je stále naživu?
Neřeknu ani slovo, pokud za dvě hodiny neuvidím ty prachy.
- Co si o tom myslíš? - Trochu mi to smrdí.
Já vím.
Ale i rybka může vonět, když člověk umírá hladem.
Co můžeme ztratit? On je jediná stopa, co zbývá.
Máš u sebe ty dvě stovky?
Znáš mě natolik, že bys to mohl vědět. Ovšemže ne.
Udělej mi ještě jeden.
Už další nepotřebuješ. Už jsi měla.
- Já to sním ve voze. - Jedem.
No, ty jsi nemožnej.
Dvě piva, prosím.
Zřejmě se opozdil.
Děkuju.
Děti posaďte se tamhle.
- Jaká byla dneska nedělní škola? - Hlučná.
- Pětkrát kolu, prosím. - My jsme rámus nedělali.
To je pravda. Proto jste taky tady.
Na mě to nesváděj.
Řekla jsem něco?
- Ahoj. Trochu jsem se zpozdila. - Seženu židli.
- To nemusíš. Sednu si tamhle. - Sednu si s tebou.
Podívej se na tohle. Pěkný aranžmá.
Nebuď vulgární, Georgi.
Děkuju.
Jen koukej, aby ses necinkl, jo?
On nepříjde.
Takže tím jsme skončili.
Georgi, proč takový spěch?
Zpomal trochu, slyšíš?
Říkala jsem, abys nejel tak rychle, Georgi.
Nevím, něco není v pořádku. Nějak se zadrhl plyn.
Georgi, pro Boha svatého, zpomal, slyšíš?
- Nemůžu. - Toho hamburgera vyhodím.
Plyn se zasek.
Tak brzdi.
- Brzdy nefungujou. - Co?
- Nebrzdí. - Jak to myslíš?
- Georgi. - Ženská, nevěš se na mě.
To nejsem já, brzdy nefungujou.
Je mi děsně zle, Georgi.
Udusíš mne, Blanche, pro Pánaboha.
Georgi. Dělej něco.
Dej tu nohu pryč.
Chyť brzdu. Zatáhni ruční brzdu.
- Zatáhni za ni. - Snažím se.
Dej ruce z volantu. Zatáhni.
Zatáhni.
No tak.
Dej ruku pryč z toho zatracenýho volantu.
Dej tu nohu pryč.
Musím se dostat z téhle silnice.
Blanche, vydrž, drž se.
To byla legrace!
- Jdi k čertu, Georgi Lumley. - Co je s tebou?
- Já za to nemůžu. To byl Maloney. - On neřídil.
Ne, ale rozhasil auto a rozšteloval brzdy.
- Maloney? - Ano.
Myslíš že je to souhra náhod, Blanche?
Tvoje auto bude nepojízdné pěkných pár dní.
Tak musíme vymyslet, jak se dostaneme domů.
Georgi. Jsi v pořádku?
Myslím, že jo. A co ty?
Jsem OK. To mě mrzí.
Myslíš, že nás Maloney chtěl zabít?
Proč by nám, proboha, někdo chtěl něco takovýho udělat?
To nevím, ale můžeš se vsadit,
že to nějak souvisí s tvým tajemným kamarádem Eddie Shoebridgem.
Třeba ho Maloney zahrabal vzadu na dvorku.
A nechce, abychom to zjistili.
Tudy.
Halo, vy tam. Vím, že jdu pozdě.
Díky, že jste nám tak krásně seřídil auto, Maloney.
Co tady děláte, že stojíte na silnici?
Vy moc dobře víte, co děláme na silnici.
Vy musíte být Blanche Tylerová. Kde máte auto?
Není zrovna pojízdné. Však víte, co myslím?
Nasedněte si. Svezu vás.
Ne, děkujeme vám. Nejezdíme v pohřebních vozech.
Myslíte, že jsem tu pro švandu?
Chcete se setkat s tou osobou, co zná Eddieho ženu?
Jeďte sám, Maloney. My to vynecháme.
Je jako cukrle.
- To je... - To je Maloney. Jde po nás.
Pospěš.
Hoši, vypadněme odsud.
Měli bychom zavolat policii.
A přijít o 10 000 dolarů?
Čím vám mohu posloužit, madam?
- Prohlédla bych si nějaké náramky. - Nějaký konkrétní typ?
Nemáte něco s tyrkysem nebo třeba s perlami?
- Jak se má náš host? - Je v pořádku.
Naservírovala jsem mu moc dobrý oběd a lahvinku vína.
- Líbil by se vám některý z těchto? - Jsou to pěstované perly?
Ano, jsou.
- Co tady děláš? - Tyhle vypadají jako sladkovodní perly.
Prišla zpráva přes KFAG.
Našli kámen, o který jsme žádali.
V New Yorku. Harry Winston.
Padesát tři karáty.
Tyhle jsou moc hezké. Co stojí?
315 dolarů včetně daně.
Kdy provedeme převezení?
Zítra večer v 9:30.
Dobře. Teď běž domů.
Mohl byste mi tyhle odložit,
abych přivedla manžela a ukázala mu je?
Samozřejmě, madam.
A teď špatná zpráva. Podívej se na tohle.
MUŽ UMÍRÁ PŘl PODlVNÉ SlLNlČNÍ NEHODĚ
Neschopný idiot. Projel to.
Teď budeme muset ty dva vyřídit sami.
- Sami? - Přesně tak.
Zítra večer, hned co vrátíme našeho hosta.
- To nemůžu. - To musíš.
Pamatuj si:
podílet se a dělit rovným dílem.
Nech toho. Nech toho.
- Rozhodli jste se pro tento? - Ano, pro tento.
Já vám to dám zabalit.
Ale bylo to víc než to, daleko víc než to,
co jste za sebou zanechal jako svůj vzácný dar životu.
Ano, Josefe Maloney, vy jste byl štědrý člověk.
Rozdával jste své srdce i duši.
Rozdával jste to nejlepší, co ve vás bylo,
a nic víc nelze požadovat od smrtelného člověka na této zemi.
Věrně jste miloval svou manželku.
Věnoval jste své drahé matce a otci
všechnu pěči, všechnu pozornost,
trpělivost a útěchu, které potřebovali v závěru svého života.
A ti z nás, které jste tu zanechal, abychom za vás truchlili, Josefe,
se můžeme pouze sklonit před Božím soudem našeho Pána,
který rozhodl, že vás odvolá z našeho středu touto krutou nehodou.
Ó, jak velká je svatost našeho Pána.
Neboť on ví všechny věci.
A není ničeho, co by on neznal.
On přijde na tento svět,
aby spasil všechny ty, kteří budou poslušni jeho hlasu.
Neboť nastojte, on na sebe vzal bolesti všech lidí.
Ano, bolesti každé živoucí bytosti,
mužů, žen i dětí.
Nemůžete mi dát pokoj? Není dost na tom, že jste ho zabili?
Tak to není, paní Maloneyová. Bylo to úplně jinak.
Vy. Vy jste to všechno začal, chodil jste za námi
a míchal se do věcí, do kterých vám nic nebylo.
Jděte pryč. Prosím.
- Já s vámi musím mluvit. - Je mrtev a pochován.
Proč nechtěl, abych se sháněl po Eddie Shoebridgeovi?
Já už vás neposlouchám. Jděte ode mne pryč.
Váš muž se mne snažil zabít a vy jste to věděla.
Ne.
Tak proč přede mnou vždycky utíkáte?
Uvědomujete si, že jste napomáhala pokusu o vraždu?
S tím nemám nic společného.
Policie by to možná viděla jinak.
- Mám jít na policii? - Proboha.
- To byste snad neudělal... - Řekněte mi, kde je Eddie Shoebridge?
Nemůžu.
Paní Maloneyová, kde je? Prosím, řekněte mi to.
Žádný Eddie Shoebridge neexistuje.
Před 25 lety zmizel v kouři a pak se vrátil do města.
Říká si Arthur Adamson.
Arthur Adamson?
Pokud zjistí, že jsem vám to řekla, zabije mne.
Teď jděte pryč a už za mnou nikdy nechoďte.
Falešné. Falešné.
Ale moment. Vy přeháníte.
Možná jsem prošvihl dva nebo tři dny, ale víc to nebude.
Řekni mu, že to je děsně důležitý. Dělej.
- Buď odvážnej! - Proč já?
Co vás vede k názoru, že jsem to byl já, kdo ujel ty extra míle?
A co ten blbec Herbie, nebo Al, ten na denní směně?
Chápu. Budu tam.
Ano, slibuju, že tam budu.
Odpověď je ne. Na směnu musím a musím pracovat dneska večer.
A udělej mi laskavost, Blanche.
Prosím, nedělej mi to těžký.
Zrovna moc jsi nezabojoval.
Po všem tom ubíjení času, které bylo jenom kvůli tobě,
je na spadnutí, že dostanu z firmy kopačky.
Lumley, ty jsi hlupák. Nebudeš muset řídit taxík,
pokud můžeme tohle zmáknout a dostat ty prachy.
"Jestli". Pořád samý jestli. Nemůžu se najíst tvejch jestli,
když ty si tancuješ na onom světě.
Aspoň bych se měl občas objevit v práci.
Copak jsem ti nedal jméno toho chlápka?
Ale telefonní seznam je plný Arthurů Adamsonů.
To nic není. Prostě jenom musíš najít toho správnýho. Pak to klapne.
Je to ten, co je mu ke čtyřicítce a rozklepe se, když slyší Shoebridge.
- Uděláme to zítra. - Teď by bylo lepší.
- Vrabčák v ruce. Prosím. - Ne, drahoušku.
Jediný vrabec, kterýho budu mít bohužel v ruce,
je volant od 4:00 do půlnoci.
Jistě. Proč bych měl dostat pusinku?
Právě když jsem si začínala myslet, že nejsi nemožný.
- Třeba to udělám bez tebe. - Starýho kozla uděláš.
No tak, prosím. Ten chlápek udělal kdeco, aby ho nenašli.
A ty nemáš ani tušení do jaký šlamastiky se můžeš dostat.
Ať jde, o co chce, zapomene na to,
až uslyší o milionech, co mu spadnou do klína.
Ale no tak. Sedni si na ten svůj pěknej zadeček.
A musím říct, že je docela...
Fakt, je to tak. Velmi atraktivní pozadí.
Prostě na mě počkáš, jo?
A večer, až přijdu domů, tak spolu...
Prima. Roztomilé. Naplánujeme strategii.
Víš, co mám na mysli, zlato.
Zvládnu to i bez něj.
Vy asi nejste Arthur Adamson?
Promiňte.
Dobrý den. Pan Arthur Adamson?
Arte.
Co?
A.A.?
Lituju, zrovna zavíráme.
Rozumím. Nejde o nákup. Je tu někde pan Adamson?
Ne, obávám se, že ne. Ale pokud byste to zkusila zítra...
Fajn. Ale abych věděla, že je to ten správný pan Adamson,
je to pán tak kolem čtyřiceti?
Ano, to by mohlo sedět.
To je první povzbudivá novinka.
A jak bych se s ním mohla co nejdřív spojit?
- Dnes večer? - Ano.
No, většinou odsud chodí přímo domů.
Ale dneska to bude špatné, protože organizuje večírek.
Vím, že odešel obzvlášť brzo z takového nějakého důvodu.
Třeba je něco, co bych mu mohla od vás vyřídit?
- Je to osobní. Dost osobní. - Jasně.
Třeba byste mu chtěla nechat vzkaz.
- Vzkaz? Tak dobře. - Ano. Pojďte za mnou.
Promiňte.
Děkuji vám.
Děje se něco?
Jen jsem tak uvažovala.
Místo, abych tady nechávala vzkaz,
mohla bych třeba poslat panu Adamsonovi dneska večer telegram.
- Jakou má adresu, prosím? - No, já nevím...
Ale to je v pořádku. My jsme přátelé.
- 1001 Franklin Street. - 1001 Franklin.
Moc vám děkuju. Jste velmi laskavá.
Vy jste ve znaku Kozoroha, že?
Ne, já jsem Lev.
No, to jsem si mohla myslet.
- Ahoj, Péťo. - Čau, Blanche, drobku.
- Viděl jsi George? - Zrovna odešel, ale vrátí se.
Vezl čtyři lidi do River Valley.
- To by mohlo trvat celou noc. - To jo. O co jde?
- Předal bys mu zprávu? - Jistě.
- Řekni mu, že jsem ho našla. - Tys ho našla?
- Jo. Bydlí na 1001 Franklin. - 1001 Franklin.
Tak tam teď valím.
Takže jsi ho našla a zrovna tam jdeš.
- Děkuju, Péťo. - Není zač, Blanche.
Chceš si znovu projít to místo, kde vše vyzvednem?
Znám to nazpaměť.
Jsi v pořádku?
- Budu. - Určitě?
Musím tam být v 9:30. Jde se na to.
Pane biskupe, je čas jít.
Máte na sobě své oděvy?
Ano, ale ještě jsem nedojedl kuřátko.
Lituji, vaše excelence. Ale budu po vás něco chtít.
Postavte si křeslo doprostřed místnosti,
zády ke dveřím a posaďte se do něj.
Budete pohodlně uspán.
Ale bude to jenom na malou chvilku.
Děkuji vám pěkně. Jste velice laskavý.
Dejte mi znamení, až budete připraven.
Mimochodem, nedočetl jsem tu knížku, kterou jste mi laskavě dali k dispozici.
Můžu si ji vzít s sebou?
S našimi otisky prstů?
Roztomilý pokus, vaše excelence.
Děkuji vám. To nevadí. Jsem připraven.
Teď zhasneme světlo.
Nesmíme se opozdit. Podívej se, kdo to je a dej pozor.
Je to ona. Ta ženská. Blanche Tylerová.
To je neuvěřitelné.
- Je s ní ten taxikář? - Je sama.
Kdybych nemusel dělat tenhle převoz...
Tak co uděláme?
Nic.
Leda později večer.
- Už je pryč. - Tak dělej. Jdeme.
Rychle, rychle, rychle.
VÁŽENÝ PANE ADAMSONE,
POKUD PRO VÁS JMÉNO SHOEBRlDGE NĚCO ZNAMENÁ,
PROSÍM, ZAVOLEJTE Ml.
MÁM PRO VÁS MlMOŘÁDNĚ PŘÍZNlVOU ZPRÁVU.
- Tys říkala... - Já vím.
- Pan Adamson? - Sleduj mě.
Pane Adamsone. Já jsem tak šťastná, že jsem vás nepropásla.
Zřejmě jste mne od domovních dveří neslyšel.
Jsem madam Blanche Tylerová, spiritistka.
Dobrý večer, zlatíčko.
Mohl bych vás poprosit, abyste popojela, stojíte nám v cestě.
- Máme schůzku a meškáme. - Ano.
Až uslyšíte, proč jsem tady, pane Adamsone, nebo mám říct Shoebridge,
vůbec vám nebude vadit nějakě opoždění.
- Vím přesně, proč jste přišla. - Jak to?
A přesně vím, proč vy a váš přítel, ten taxikář,
jste za mnou tyhle dva týdny čenichali jako honicí psi.
To mne nenapadlo, pane Adamsone.
- Dobře, našla jste mne. - Hudba pro moje uši.
Jsem ochoten naslouchat vašim požadavkům, ale ne zrovna teď.
Žádně požadavky, pane Adamsone. Ne, ne.
Nic takového. Julia Rainbirdová nechce od vás nic,
jen aby vás mohla učinit dědicem celého Rainbirdova bohatství.
Všechny ty hezoučký miliony, co to obnáší.
Pokud měla nějaké požadavky, tak jenom pro mne - abych vás našla.
- Samozřejmě psychologickými prostředky. - Nevím, zda tomu rozumím.
To je jediný důvod, proč jste po mně pátrala?
Ano. A nemyslete si, že to bylo snadné.
Pane Adamsone, vy jste nám dal po čertech zabrat.
Sledovat vás od odloženého dítěte
přes chlapce jménem Shoebridge, až k muži jměnem Adamson.
Ale pane Adamsone, tady jste vy, tady jsem já.
Je to šťastná chvíle pro nás pro všechny, no ne?
To je biskup.
Ví někdo, že jste sem šla?
Nikdo neví...
Jestli někdo ví?
Ani duše.
Ani Georgova duše.
Nemusíte si dělat starosti, pane Adamsone.
Slibuji.
Nešpitnu nikomu ani slůvko.
Slečna Tylerová si nejspíš potřebuje odpočinout.
Dělej, co ti říkám.
Ne.
Odemkni dveře.
Nemrač se, Fran.
Pojďme pro ten nový briliant do lustru.
Je nádherný.
A teď co se týče madam Blanche.
Pane Bože!
Blanche?
Pokud mluvím až moc, může to být tím, že ty nemluvíš vůbec.
Nemám na to žaludek. Vražda mi nedělá dobře.
Myslíš, že já se na to těším?
Kdyby byl Joe Maloney výkonnější, byli by touhle dobou oba mrtví.
Můžeš mít můj podíl, Arthure.
Klidně si nech oba brilianty pro sebe, když to prostě skončíš.
Řeknu ti, co udělám.
Když mi pomůžeš vynést spící krasavici ze sklepa
a odvezeš ji na nějakou opuštěnou cestu, kde se může konat sebevražda,
tak ti slibuji, že to potom prodiskutujeme.
- OK? - A co ten taxikář?
Pokud nás ona našla, tak on to určitě taky zvládne.
- Nakráčí nám přímo do rukou. - Tvých rukou, ne mých.
Neměli bychom jít dolů a mrknout se na ni?
Od té injekce už je to pěkná chvíle.
- Uděláš to ty. - OK.
Určitě ráda uslyšíš, že je ještě v bezvědomí.
Blanche.
Tenhle konec dám do jejího výfuku
a druhý konec do okýnka.
Tím pádem to bude vypadat jako sebevražda.
Už radši půjdu a vezmu ji s sebou.
Vezmu ji v našem voze. Ty pojedeš za námi v jejím.
Chytni ji za nohy.
Ježíši, to je metrák.
George.
Dostali jsme je.
Blanche, tys to nahrála tak nádherně. Seš pořád šampion.
Děkuji ti, Georgi.
Uvědomuješ si, jaká odměna je na ty dva?
Ano.
Ale uvědomuješ si, oč větší by byla,
kdybychom byli schopni najít a vrátit ty brilianty?
Co je to s tebou?
Blanche, co se děje?
Co je?
Blanche, tys je našla.
Ty jsi médium.
- Co tu dělám na těch schodech? - Nic nepředstíráš.
- Fakt jsi jeden našla. Podívej. - Opravdu?
Tak teď zavolám policajty a dám jim naše dobré zprávy
a pak zavolám slečně Rainbirdové a dám jí ty její špatné.
Slečno, můžete mi dát policii?
Titulky pro Vás ripnul Meechee